On je bio starac koji je pecao sam u čamcu u morskom zalivu
i prošlo je 84 dana bez ulova ribe
Prvih 40 dana dečak je bio s njim.
Ali posle 40 dana bez ribe dečakovi roditelji su mu rekli
da je starac sada definitivno i konačno - salao
koji je najgori kalup nesreće.
I dečak je poslušao roditelje i otišao na drugi brod
koji je ulovio tri dobre ribe prve nedelje.
Starac je naučio dečaka da peca i dečak ga je voleo.
Starac je bio sed i izboran sa dubokim brazdama pozadini njegovog vrata
i njegove ruke su imale duboke, usečene ožiljke rukujući teškim ribama sa užadi.
Ali nijedan od ovih ožiljaka nije bio svež
Bili su stari ko i erozija u pustinji bez ribe.
Sve u vezi njega je bilo staro osim njegovih očiju.
One su bile iste boje kao i more, vesele i nepobeđene.
Dečaku je bilo žao da gleda starca kako dolazi svaki dan sa praznim čamcem.
Uvek je išao da mu pomogne da nosi užad, kuke, harpun
i jedra koja su bila umotana oko jarbola.
Jedra su bila zakrpljena sa podnim džakovima, i umotana.
Izgledala je kao zastava trajnog poraza.
Niko ne bi krao od starca
ali bolje je odneti jedro i užad kući
jer rosa je bila loša za njih.
lako je bio siguran da lokalni Ijudi ne bi krali
starac je mislio da su kuke i harpun
nepotrebno iskušenje da se ostave u brodu.
Uspešni ribari su već pristigli i vadili su plen napolje,
nosili ih prostrene celom dužinom perko dve daske do riblje kuće
gde su čekali kamione-zamrzivače koji će ih nositi na pijacu u Havani.
"Mogu li te ponuditi pivom na terasi?" Pitao je dečak.
"Zašto da ne?" reče starac. "Između ribara. "
Dva piva, Martine. Molim te.
Sedeli su na terasi i mnogo ribara je zezalo starca.
Ali on nije bio Ijut.
Nije se sećao kada je dostigao poniženje
ali znao je da ga je dostigao
i znao je da to nije sramno i nije nosio nikakav iskren nedostatak ponosa.
Neki stariji ribari su ga gledali i bili su tužni
ali oni to nisu pokazivali. Govorili su o strujama
i dubinama koje su nanosile njihovu užad
na mirnu, dobru vodu i o tome šta su videli.
- Santjago. - Da?
Mogu li da odem i da ti donesem sardine sutra?
Oh, ne. Ne.
Ti igra bejzbol. Ja još uvek mogu da veslam, i još uvek mogu da bacam mrežu.
Znam gde mogu da nabavim četiri sveža mamca.
Još uvek imam svoj od danas.
Dozvoli mi da uzmem četiri sveža.
- Jedan. - Dva.
Dva.
- Nisi ih valjda ukrao? - Hteo bi, ali sam kupio ove.
Hvala ti.
Ako ne mogu da pecam s tobom, voleo bih da služim na neki način.
Kupio si mi pivo.
Već si postao čovek.
Išli su zajedno putem.
Starac je uspravio jarbol ispred svoje kolibe.
U starčevoj kolibi bio je krevet, stol, stolikce
i mesto za kuvanje sa ćumurom.
Na smeđim zidovima, bila je slika u boji Svetog Srca Isusovog
i još jedna slika device od Kobre.
Ovo su bili relikviji njegove žene.
Nekada je bila obojena fotografija njegove žene na zidu.
Ali, on ju je skinuo jer ga je činila usamljenim kad ju je gledao.
Bila je na polici u ćošku ispod njegove čiste košulje
Sutra je 85-ti dan.
85 je srećan broj
Da li bi voleo da me vidiš kako donosim jednu koja ima preko 400 kila?
Da li si dovoljno jak da nosiš toliko veliku ribu?
Mislim da jesam.
I postoji mnogo trikova.
Santjago, mogao bih ponovo da idem s tobom.
Zaradili smo dosta novca.
Ne, ne. Ti si u srećnom brodu. Ostani s njima.
Sećaš se koliko dugo nismo upecali ribu pre?
Onda nismo upecali ništa veliko tri nedelje..
Sećam se.
Znam da me nisi napustio zato što si izgubio poverenje.
Moj tate me naterao da odem. Ja sam dečak i morem da ga slušam.
Naravno, naravno. To je normalno.
On nema mnogo poverenja.
- Ali mi imamo, zar ne? - Imamo.
Da si moj sin, poveo bi te ponovo sa mnom.
Ali ti si od svog oca i svoje majke, i ti si u srećnom čamcu.
Šta imaš za jesti?
Imam šolju žute riže i nešto ribe. Hteo bi malo?
Ne. Ješću kući.
- Mogu li da ponesem mrežu za bacanje? - Naravno.
Imam jučerašnje novine.
Čitću o bejzbolu.
Nije bilo mreže za bacanje. Dečak se setio kada su je prodali.
Prolazili su kroz ovu izmišIjotinusvaki dan.
Nije bilo ni šolje žutog pirinča i ribe i dečak je to znao.
Nije znao da li su i jučerašnje novine izmišIjotina, takođe.
Starac je uzeo novine ispod kreveta.
Zagrej se, starče.
Sedi na Suncu. Zapamti, u septebmru smo.
Mesec velikih riba.
Svi mogu da budu ribari u maju.
Vratiću se kada nabavim sardine.
Onda mi možeš pričati o bejzbolu.
- Hej, Manoline, ajde. - Igraj prvu bazu.
Hej, da. Hajde.
- Manolin. - Večera za dvoje, molim Vas. Za poneti.
Ne jedeš više kući?
- Koliko imaš za trošenje? - Šezdeset centi.
Još nemaš sreće?
Znaš, možda nije uopšte u pitanju sreća. Možda je samo prestar.
Nije on prestar. Videćeš.
- Rekao sam, možda. - Čak ni možda.
U redu.
Ja se samo nadam da kada ja budem bio starac da ću imati dečaka koji će pecati za mene.
Kada se dečak vratio starac je spavao u stolici
i Sunce je zalazilo.
Ramena su mu još uvek bila snažna, iako veoma stara.
Vrat je još uvek bio presnažan.
Ožiljci se nisu jasno pokazivali dok je starac spavao.
Njegova glava je bila veoma stara.
I sa zatvorenim očima nije bilo života u njegovom licu.
Probudi se, starče.
Starac je otvorio oči i na dugačak trenutak
se vratio sa dalekog puta.
Onda se nasmešio.
Šta to imaš?
- Imaćemo večeru. - Nisam mnogo gladan.
Dođi jedi. Ne možeš da pecaš i ne jedeš.
Jesam.
Nećeš da pecaš a da ne jedeš dok sam ja živ.
Pa, onda živi dugo vremena i pazi dobro na sebe.
Ko...? Ko ti je ovo dao?
Martin. Na terasi.
Pa...
...Moram biti siguran i zahvaliti mu.
Već sam mu se zahvalio. Ne moraš mu se zahvaljivati.
Onda su jeli bez svetla na stolu i bio je mrak sada.
Starac je pričao sa dečakom o bejzbolu kao i uvek.
O velikom Di Mađiju i kako se vratio na staro
i o drugim Ijudima na timu.
Pričaj mi o velikom Džonu J. MekGravu.
Dolazio je na terasu ponekada
u starijim danima, takođe.
Misli su mu bile usmerene ka konjima, čini mi se,isto koliko i na bejzbol.
Barem je znao uvek da nosi sa sobom listu konja u svom džepu.
I često bi govorio imena konja preko telefona.
Bio je sjajan menadžer. Moj otac misli da je bio najbolji.
To je zato što je ovde dolazio najčešće.
Da je Duročer nastavio da dolazi ovde
tvoj otac bi mislio da je on najbolji menadžer.
Ko je, zapravo, najbolji menadžer?
Milsim da su izjednačeni.
Ponekad bih voleo da povedem velikog Di Mađija na pecanje.
Kažu da je njegov otac bio ribar.
Možda je bio siromašan kao i mi, i on bi razumeo.
Trebao bi da ideš u krevet da bi bio svež ujutru.
Odneću ove stvari natrag na terasu.
- Laku noć. Vidimo se ujutru. - Ti si moj alarm.
Godine su moj alarm.
- Spavaj lepo, starče. - Hvala ti.
Laku noć.
Dečak je izašao i starac je pomislio "Zašto se starci rano bude?
Da li je to zbog toga da imaju duži dan?"
Onda je starac skupio svoje pantalone da napravi jastuk
stavljajući novine u njih.
Ušunjao se pod pokrivač, pa je spavao na novinama
koje su pokrivale opruge od kreveta.
Spavao je kratko vreme
i sanjao je o Africi kada je bio dečak.
Sanjao je o zlatnim plažama i belim obalama, toliko belim da od njih oči bole.
I visoke rtove i veličanstvene smeđe planine.
Živeo je na toj obali svake noći, i u njegovim snovima
čuo je površinu kako riče, video je domoradačke brodove kako prolaze kroz nju.
Mirisao je katran i kudelju broda, dok je tonuo u san,
i mirisao je mirise Afrike povetarac koji je zemlja donela s jutrom.
Obično dok je mirisao povetarac, probudio bi se
i obukao da ode da probudi dečaka.
Ali je večeras miris povetarca došao veoma rano
i znao je da je on tamo previše rano, pa je nastavio da sanja.
Videti bele vrhove ostrva kako se izdižu iz mora,
i sanjao je o različitim lukama i sidrištima Kanarskih ostrva.
Nije više sanjao o olujama, niti o ženama,
niti o velikim događajima, niti o velikim ribama,
niti borbama, niti takmičenjima u snagi, Niti o njegovoj ženi.
Sada je sanjao samo o mesta
i o lavovima na plažama.
Igrali su se kao mlade mačke i voleo ih je isto koliko voli i dečaka.
Nikada nije sanjao o dečaku.
U zoru, starac se jednostavno probudio,
pogledao je kroz vrata u zalazeći Mesec i odmotao je svoje pantalone da ih obuče.
Onda je otišao da probudi dečaka. Drhtao je od hladnoće,
ali znao je da će se drhtanjem ugrejati i da će uskoro veslati.
>Vrata kuće gde je dečak živeo su bila otključana,
otvorio ih je i ušao tiho, bosonog.
Dečak je spavao na krevetcu u sobi i starac ga je jasno video.
Uzeo je stopalo nežno i držao ga dok se dečak nije probudio,
okrenuo se i pogledao u njega.
Dečak je bio pospan i starac je rekao "Izvini. "
To je ono što čovek mora da radi, dečak je odgovorio.
Šetali su niz cestu i ceo put kroz mrak,
bosonogi Ijudi su išli noseći jarbole njihovih brodova.
Kako si spavao?
Veoma dobro, Manolin. Osećam se samouvereno danas.
I ja, takođe.
Ja ću doneti sardine. Odmah se vraćam.
Popij još jednu šolju. Imamo kredita ovde.
Starac je pio svoju kafu polako
To je sve što je imao ceo dan i znao je da treba da je popije.
Već dugo vremena sada, jelo mu je dosadilo i nikada nije nosio ručak.
Imao je flašu vode u čamcu.
To je sve što mu je bilo potrebno za čitav dan.
Srećno, starče.
Srećno.
Bilo je i drugih brodova koji isplovaljavaju,
starac je čuo gnjuranje i guranje njihovih vesla.
U mraku, starac je osetio dolazak jutra.
I dok je plovio, čuo je zvuk letećih riba kako napuštaju more,
šištanje njihovih krutih, mokrih krila nasatlih dok su odlazili u tamu.
Veoma je voleo leteće ribe, zato što su oni bili prijatelji okeana.
Bilo mu je žao ptica naročito malih, delikatnih, tamnih morskih lasta
koje su skoro uvek letele i gledale, nikada ne nalazeći.
Pmislio je, "Ptice imaju teži život nego mi
osim grabljivica i teških,jakih ptica.
Zašto prave ptice tako nežne i elegantne kada okean može biti tako surov?
On je Ijubazan i veoma lep, ali može biti jako okrutan.
Sunce je izašlo iz mora, i starac je mogao da vidi ostale brodove
nisko na vodi i ka obali rasprostranjene preko struje.
Uvek je mislio da je more kao la mar,
tako su ga Ijudi zvali na španskom kada su ga voleli
Ponekad, oni koji ga vole su govorili loše stvari o njemu
ali su uvek govorili o njemu ko da je ono žena.
Ponekad kada su mlađi ribari govorili o njem kao o takmičenju,mestu ili neprijatelju,
ali starac je uvek mislio o njemu kao da je ženskog roda.
Ponekad je davao ili uskratio velike usluge.
"Mesec utiče na njega kao na ženu" pomislio je.
Pre nego što je svanulo, izvadio je mamce i išao je niz struju.
Jedan mamac je bio na dubini od 40 fatoma druga na 75,
a trći i četvrti su bili dole u plavoj vodi na dubini od 100 i 125 fatoma.
Onda je Sunce bilo bistije i zabljesnuo je na vodi i dok se podizao,
ravno more ga je vratilo njegovim očima tako da je zabolelo oštro
i on je plovio ne gledajući u to.
Pogledao je dole i gledao je u užad koji su išli dole u vodenu tamu.
Svaki mamac je visio naglavačke sa drškom udice u njemu,
stegnute i ušivene čvrsto.
Svaki projektovan deo kuke,
luk i svaka tačka je bila prekrivena sardinama.
Svaka sardina je bila zakačena kroz oba oka i pravili su venac od projektovanog čelika.
Nijedan deo kuke nije bio, a da riba nije mogla da oseti
sladak miris i dobar ukus.
"Zadržao sam ih oštrinom" pomislio je.
"Samo, nemam više sreće.
Ali ko zna? Možda danas.
Svaki dan je novi dan.
Bolje je biti srećan, ali ja bih rađe bio tačan.
Onda kada sreća dođe, spreman si. "
Sunce je dva sata višIje bilo sada
i više mu nije smetalo očima kada je gledao na istok.
Upravo tada je video pelikana.
Brzo se spustio, nagnuvši se na svoja krila, pa je ponovo kružio.
On nije samo tražio. On je nešto našao.
Bićeš prelep mamac.
Nije se sećao kada je prvi put počeo da priča naglas kada je bio sam.
U starim danim, pevao je noćima kada je bio sam
gledajući na sat na brodovima.
Najverovatnije je počeo da priča naglas, dok je sam, kada je dečak otišao,
ali se nije sećao.
Smatralo se čestitim ukoliko se ne priča bespotrebno na moru
i starac je to uvek imao na umu i poštovao je to.
Ali sada je već izgovorio svoje misli naglas mnogo puta
pošto nije bilo nikoga kome bi mogle da smetaju.
"Da su me drugi čuli," pomislio je, "mislili bi da sam lud.
Ali pošto nisam lud, briga me.
I bogati imaju radio koji priča s nima na njihovim brodovima,da im donese bejzbol.
Da. Da.
Onda je osetio nešto čvrsto i neverovantno teško.
To je bila težina ribe
i pustio je da uže ide dole, dole, dole
odmotavajući prvo od dva rezevna kotura.
Ovako daleko od kopna, morala bi biti ogromna u ovom mesecu.
Pojedi ih, ribo. Pojedi ih.
Molim te, pojedi ih.
Koliko su sveže one
i ti dole duboko u toj hladnoj vodi u mraku.
Hajde, sada.
Napravi još jedan okret.
Onda ih pojedi. Samo pomiriši sardine.
Onda je tu i tunjevina
hladna, čvrsta i divna.
Hajde, ribo. Pojedi ih.
Ne budi stidljiva.
Uzeće ih.
Bože, pomozi joj da ih uzme.
Nemoguće da je otišla.
Bog zna da nije mogla da ode. Mora da pravi još jedan okret.
Možda je i pre bila upecana, pa se seća toga.
Samo se okretao. Uzeće je.
Kakva riba!
Sada joj je iskusao u ustima
i odlazi s njim.
I otišlo je dole, klizeći polako kroz starčeve prste.
Još uvek je mogao da oseti veliku težinu,
iako je pritisak njegovog palca i prsta bio skoro neosetljiv.
Uzeo ih je.
sada ga pusti da ih pojede.
Pojedi ih sada dobro ribo.
Hajde, pojedi.
Jedi sve dok ti se kuka ne zabote u srce i ubije te,
onda izroni lepo, polako i pusti me da te probodem harpunom.
Da li si spremna?
Da li si bila dovoljno dugo na gozbi?
Sada je riba bila udarena i starac je osetio da je upecana.
Sada bi trebao da trči uz uže, skoči ili da oslušne dubine ispod njega,
ali se ništa nije desilo.
Riba se samo udaljila polako
i starac je nije mogao podignuti ni za milimetar.
Njegovo uže je bilo jako i napravljeno za teške ribe
i držao ju je dok nije bilo toliko zategnuto da su kaplje vode odskakale od nje.
Onda je čamac počeo da se kreće
polako prema severozapadu.
Starac se nagnuo da bi vukao.
Riba se kretala polagano, i putovali su polako po mirnoj vodi.
Ostali mamci su još uvek bili u vodi, ali se ništa nije moglo učiniti.
Ovo će ga ubiti.
Ne može ovako zauvek da nastavi.
Ali četiri sata kasnije riba je i dalje plivala polako ka pučini
vukući čamac, a starac se još uveksolidno držao.
"Kakva riba, kada može tako da vuče!" pomislio je.
Mora da su mu usta čvrsto stegnula žicu.
Želeo bih da ga mogu videti samo jednom da znam ko mi je protivnik"
Nije bilo više kopna na vidiku "TTo ne menja ništa" pomisli on.
"Uvek mogu da se vratim uz pomoć osvetljenja iz Havane. "
Bilo je podne kada sam ga upecao, a još uvek ga nisam video.
Voleo bih da je dečak ovde.
Vuče me riba, a ja sam deo koji se vuče.
"Šta ću uraditi ako odluči da krene dole, znam.
Šta ću uraditi ako se oglasi i zaroni, ne znam.
Uradiću nešto. Ima mnogo stvari koje mogu da uradim.
Mogao bih brzo da napravi uže" mislio je, "ali bi ga ona mogala prekinuti.
Moram da ga držim koliko mogu i onda joj dm uže kada joj bude bilo potrebno.
Hvala Bogu da putuje i i da ne zaranja. "
Bilo je hladno kada je Sunce zašlo
i starčev znoj se hladno sušio na njegovim leđima i rukama i starim nogama.
"Nije izronio kada je Sunce zašlo" mislio je.
"Možda će izroniti kada i Mesec.
Ukoliko ne učini to, možda će izroniti uz izlazak Sunca.
Voleo bih da mogu da ga vidim.
Voleo bih da mogu da ga vidim samo jednom da znam koga imam protiv sebe. "
Dve morske svinje su došle oko čamca, Čuo ih je kako se okreću i duvaju.
Mogao je da napravi razliku između zvuka koji mužjak pravi
i uzdaha ženke.
"Oni su dobri," pomislio je.
"Oni se igraju i prave šale i vole jedno drugog.
Oni su naša braća, kao leteće ribe.
Onda je počeo žaliti veliku ribu koju je upecao.
"On je predivan i čudan" mislio je.
"Ko zna koliko je star. "
Nikada nisam imao tako snažnu ribu
ili neku koja se ponašala tako čudno.
Možda je previše pametan da skoči.
Može me uništiti ako skoči.
Ili jedan veliki juriš.
Možda je upecan mnogo puta do sada
i zna da ovako treba da se bori.
Uzeo je mamac kao mužjak.
Kreće se kao mužjak.
Nema panike u njegovoj borbi.
Zanima me da li ima plan ili je samo očajan koliko i ja.
Voleo bih da je dečak ovde.
Riba nikada nije menjala putanju, niti pravac cele noći
koliko je starac moga da vidi gledajući u zvezde.
Osetio je snagu ogromne ribe dok se kretala postojano tamo gde je izabrala
i pomislio je "Prilikom mog neverstva
bilo je neophodno za nju da napravi izbor,
njen izbor je bio da ostane u dubokoj vodi
daleko od svih varki, zamci i prevara.
Moj izbor je bio da odem tamo i da ju nađem dalje od svih Ijudi.
Dalje od svih Ijudi na svetu.
sada smo spojeni zajedno od podneva.
I nema nikoga da nam pomogne. "
"Izgubio sam 200 fatoma dobre užadi udice i vodilje" mislio je.
"To se može zameniti.
Ali ko menja ribu ako ja nju upecam i udica je zaseče?
Ne znam šta je bila riba koja je upravo uzela mamac.
Mogla je biti sabljarka ili ajkula. Nikada ju nisam osetio.
Morao sam ga se rešiti što pre. "
"Zašto li je tako naglo skrenuo?" pomislio je.
"Uže mora da je skliznulo sa velikog brda na njegovim leđima.
Sigurno njega njegova leđa ne bole koliko moja mene
i ne može da vuče ovaj čamac zauvek
koliko god da je jak. "
"Molim te Bože, neka skoči.
Možda ako mogu malo jače potegnuti, zaboleće ga, pa će skočiti.
Neka skoči toliko visoko da popuni svoje mehure vazduhom,
da ne može da ode u dubinu da umre. "
Ribo, volim te i poštujem veoma mnogo,
ali ubiću te pre nego što se dan završi.
Mala ptica je sa severa dolazila prema čamcu.
Bio je to slavuj i leteo j nisko iznad vode.
I starac je mogao da vidi da je bio veoma umoran.
Hej,
koliko si star?
Da li je ovo tvoje prvo putovanje?
Zašto si toliko umoran?
Zbog čega ptice dolaze uopšte?
"Jastrebovi" mislio je, "koji su izašli na more da se sretnu s njima. "
Ali ništa od ovoga nije on rekao ptici koja ga ionako nije razumela
i koja će uskoro da nauči o jastrebovima.
Sve je u redu, ptičice.
Odmori se na minut.
Ali onda moraš da kreneš, i moraš da iskoristiš svoje šanse, kao i svaki čovek,
kao i svaka riba, kao i svaka ptica..
Želeo bih da mogu dići moje jedro i uzeti te sa malim lahorom koji se pojačava,
ali ja sam s prijateljem.
Nešto ga je povredilo.
Osećaš to sada, ribo.
Bog zna da osećam i ja.
Kako sam dozvolio ribi da me poseče sa jedim trzajem koji je napravila pomislio je starac
"Mora da postajem veoma glup.
Bolje da obratim pažnju na moj posao.
Onda ću morati pojesti tunu de ne bi imao nedostatak snage.
Voleo bih da je dečak ovde da saseče tunu, i voleo bih da ima soli.
Ne verujem da mogu da pojedem celu. "
Kakva je to ruka?
Nastavi. Grči se ako hoćeš.
Napravi kandžu od sebe. Neće ti to ništa pomoći.
Moram pojesti tunu
da ne izgubim snagu.
Ne krivi ruku. Nije njena krivica.
I bio si dugo vremena s ribom
Kako se osećaš, ruko?
Ili je previše rano da se zna?
Možda će se otvoriri s Suncem.
Ukoliko ja moram da je otvorim, otvoriću je.
Neka košta koliko košta.
"Bože, pomozi mi da grč ode" milsio je.
"Zato što ne znam šta će riba da uradi
Ali ona izgleda mirno i prati svoj plan,ali koji je njen plan?
Koji je moj?
Moj moram da imprvizujem s njenim zbog njene velike veličine.
Ukoliko skoči" pomisli "Mogu da ju ubijem. "
Ruko. hajde, ruko. Dolazi gore. Ruko.
Duža je od čamca.
Oh, on je ogromna riba.
Hvala Bogu da nisu inteligentne koliko i mi koji ih ubijamo.
Mada su plemenitnije
i obdarenije.
Pitam se zašto je skočila?.
Izgleda da je skočila samo da bi mi pokazala koliko je velika.
Loše vesti za tebe, ribo.
Bilo je kasno u danu, a čamac se još uvek kretao polako i lagano.
Starac je patio,
iako nije priznavao da uopšte pati.
Nisam religiozan,
ali izgovoriću 10 Oče Naš i 10 Zdravo Marija da bih mogao da ulovim ovu ribu.
Takođe ću i hodočastiti do device od Kobre.
To je obećanje.
"Oče naš koji si na nebesima, nek se sveti ime tvoje. "
Automatski je započeo da govori svoje molitve.
Ponekad bi bio toliko umoran da se nije mogao setiti molitve.
Onda bi ih izgovorio toliko brzo, da bi došle automatski.
"Lakše je govoriti Zdravo Mariji, nego Oče Naš " milsio je.
Starac se osetio veoma umornim, znao je da će noć uskoro doći
i pokušao je da misli na druge stvari.
Mislio je o prvim ligama.
Njemu su one bile grand lige.
I znao je da Jenkiji iz Nju Jorka igraju sa Tigrovima iz Detroita.
"Ovo je drugi dan već kako ne znam rezultte utakmica" pomilsio je.
Onda, da bi povećao samopouzdanje
setio se vremena u krčmi u Kazablanci
kada je obarao ruke sa Crncem iz Sijentufegosa
koji je bio najjači čovek u luci.
Tada nije bio starac, ali je bio u svom najboljem dobu.
On i Crnac su izdržali dan i noć
sa svojim laktovima na liniji na stolu.
Bilo je mnogo klađenja i šanse su se menjale cele noći,
menjali su sudije svaka četiri sata
da bi sudije mogle da se naspavaju.
Hranili su Crnca rumom.
Jednom, posle ruma Crnac je krenuo na sve ili ništa.
Ali starac je uspeo ponovo da podigne ruku za poravnjanje.
Bio je siguran da će Crnca, koji je bio dobar čovek i odličan atleta.
pobediti.
U svitanje, kada su kladioci govorili da proglasi izjednačenje,
jer su ujutru morali ići na posao na pristaništu,
starac je pružio svoj najbolji trud.
Znao je da je slomio Crncu pouzdanje
i sada je završio borbu pre nego što j bilo ko morao ići na posao.
Dugo posle toga svi su ga zvali "Šampion"
Kako se ti osećaš, ribo?
Dobro se osećam.
Mojoj levoj ruci je bolje.
Povuci čamac, ribo.
Pre nego što je pao mrak, dok su prolazili pored veliki ostrva sarasovih korova
koji su se talasali i Ijuljali, kao da je okean vodio Ijubav
s nečim ispod žute posteljine
njegovo malo uže je uzeo delfin
i doveo ga je u čamac.
Kakva je izvrsna riba delfin
da se jede kuvana,
a kakva je očajna riba da se jede kuvana.
"Bolje bi bilo da ućutim ribu sada i da ju ne uznemiravam previše u suton.
Zalazak Sunca je teško vreme za sve ribe. "
Bilo je mračnije sada, Kao što uvek brzo pada mrak posle zalaska Sunca u septembru.
Prve Zvezde su se pojavile.
Nije znao ime Rigela, ali ju je video
i znao je da će uskoro izaći i d će imati sve svoje daleke drugare.
"I riba je moj prijatelj takođe" mislio je.
Nikada nisam video, niti čuo za takvu ribu.
Ali moram da ju ubijem.
Drago mi je što ne moram da ubijem Zvezde.
Zamisli kako bi bilo da, svaki dan, čovek mora da proba da ubije Mesec.
Mesec beži.
Ali zamisli šta bi bilo da, svaki dan, mora da proba da ubije Sunce.
Rođeni smo srećni.
"Prošlo je pola dana i noć, i sada još jedan dan, a ti još nisi spavao.
Ako ne spavaš, može ti postati nejasno u glavi.
Odmori se sada, starče.
Pusti nju da obavi posao.
Dok ne bude vreme
za tvoje sledeće putovanje. "
Legao je napred, grčeći se uz uže sa svojim telom
stavljajući celu svoju težinu na svoju levu ruku i zaspao je.
Nije sanjao o lavovima, nego o mnogobrojnim školama morskih lavova
koje su se pružale od 8 do 10 milja i to je bilo u doba njihovog parenja.
I poskočile bi visoko u vazduh
i vratile bi se u istu rupu u vodi koje su napravile kada su skočile.
Onda je sanjao da je u selu, na njegovom krevetu.
I duvao je severac i bio je veoma hladan.
I njegova miška se uspavala, jer se odmarao na njoj umesto na jastuku.
Posle toga, počep je da sanja o dugačkim žutim plažama
i video je prve lavove.
I čekao je da vidi da li će biti još lavova i bio je srećan.
Onda je sanjao o talasima koji su prolazili uz obalu u jesen.
I o njihovom parenju takođe, i o njihovoj međusobnoj prijateljskoj igri.
Mesec je izašao pre mnogo vremena, ali je on nastavio da spava
I riba je nastavila da vuče postojano, i čamac je ušao u tunel oblaka.
Probudio se uz trzaj svoje ruke, i uz uže koje mu je peklo ruku.
Ovo je ono što smo čekali.
Sada nas pusti da uzmemo ovo..
Natreaj ju da plati za uže. Neka plati za njega.
"Pokazaću joj šta čovek ume i šta može da izdrži" pomislio je.
Hiljadu puta, koliko je dokazao do sada, ništa nije značilo.
Sada je ponovo dokazivao.
Svaki put je bio novi
i nikada nije mislio na prošlost za vreme toga.
"Da je dečak tu, kvasio bi namotaje užeta" mislio je.
"Jeste, da je dečak ovde, da je dečak ovde. "
"Sada je skočila i popunila je svoje mehure vazduhom.
Sada ne može ići u dubinu da umre.
Počeće dakruži uskoro, i moram početi da radim na njoj. "
Eto, nisi uradio toliko loše
za nešto što je bilo bezvredno.
Sada sam dao sve od sebe.
Počeće uskoro da kruži.
Neka borba dođe.
Sunce je izranjalo po treći put otkada se otisnuo na more.
Riba je kružila polako, i starac je bio mokar od svog znoja
i umoran duboko do kostiju.
Ne smem malaksati sada
i umreti ribi kakva je ova.
Sada kada mi dolazi tako prelepo, Bože pomozi mi da izdržim.
Izgovoriću 100 Oče Naš i 100 Zdravo Marija.
Ali ne mogu sada da ih izgovorim.
Molim te, smatraj ih izgovorenim.
Izgovoriću ih kasnije.
Celog sata, video je tačke ispred svojih očiju.
Dva puta je osetio inemoglost i vrtoglavicu
i to ga je zabrinulo.
Onda iznenada, video je tamnu senku
kojoj je trebalo dugo da prođe pored čamca, da nije mogao da poveruje u njenu dužinu.
Ne može biti toliko velika.
Ali bila je toliko velika.
Ponovo je osetio malaksavost.
"Pomerio sam ga" mislio je.
"Možda je ovaj put dovućem. "
Vucite, ruke.
Držite se, noge.
Moram je privući uz bok ovoga puta" starac je pomislio.
Sledeći put ću je dovući.
Pokušao je još jednom.
U umalo se onesvestio kada je okrenuo ribu.
"Pokušaću ponovo" starac je obećao, dok mu je sevalo pred očima.
Ribo, I onako ćeš umreti. Da li moraš i mene da ubiješ?
Uzeo je sav svoj bol i ostatak svoje snage i svog davno izgubljenog ponosa
i suprostavio ih agoniji ribe.
"Moram je privući bliže, bliže" mislio je.
"Ne smem ciljati glavu, moram doći do srca. "
Sada ubih ovu ribu, koja mi brat beše.
Sda moram uraditi robovski posao.
Prioni na posao, starče.
Starcu nije bio potreban kompas da bi znao gde je jugozapad
Trebao je samo da oseti pasat i da vidi gde jedro vuče.
Mogao je videti ribu.
Trebao je samo da pogleda u svoje ruke i da dodirne leđima drvo
da zna da se ovo stvarno desilo i ovo nije bio san.
"Ruke zarastaju brzo" mislio je.
"Dobro su krvarile, slana voda će ih izlečiti.
Tamna voda zaliva je najbolji lek koji postoji. "
Onda mu se u glavi počelo mutiti i zapitao se:
"Da li ona mene vuče ili ja nju?"
Plovoli su zajedno vezani jedno uz drugo.
I starac je pomislio "Dozvoli mi da ja nju vučem, ukoliko to želi.
Ja sam samo bolji od nje zbog lukavstva, a ona mi nije htela nikakvo zlo"
Dobro su plovili.
Starac je skvasio ruke u vodi i pokušao da razbistri glavu.
Neprestano je gledao u ribu da bih se uverio da je istinita.
Prošao je sat pre nego što ga je prva ajkula napala.
Bila je to veoma velika mako ajkula
napravljena da pliva brzo, ko najbrža riba u vodi.
Sada je ubrzala kada je osetila svežiji miris
i njeno plavo leđno peraje seklo je vodu
Kada je starac ugledao da dolazi, znao je da ova ajkula nema ni malo straha
i da će uraditi ono što će je zadovoljiti.
Previše je dobro da bi bilo istinito.
Moglo je sve da bude i san.
Mako.
Sada moja riba ponovo krvari, pa će doći i druge.
Bilo je previše dobro da bi bilo istinito.
Starac više nije gledao u ribu
od kako je unakažena.
Kada je riba bila napadnuta, bilo mu je kao da su njega napadali.
"Ali ubio sam ajkulu koja je napala moju ribu" mislio je.
"Bila je to najveća Dentuso ajkula koju sam ikad video
Bilo je suviše dobro da bi trajalo. "
Znao je da je svaka grba ribe
pocepana
i da ostavlja trag krvi za sve ajkule
koje se nalaze u celom moru.
Znao je dobro šta će da se desi
kada zađe u unutrašnji pojas struje
Ali, ništa sada ne može uraditi.
"Da, mogu" mislio je.
"Mogu privezati svoj nož za jednu dršku od vesla. "
"Trebao sam poneti kamen za nož" mislio je.
"Trebao si poneti mnogo stvari, ali nisi. Sada nije vreme da misliš
o onome što nemaš. Misli o onome šta možeš da uradiš s onim što imaš."
"Daješ mi dobar savet" pomisli, "Umoran sam od toga. "
Još uvek sam starac, ali neću biti nenaoružan.
Hajde, Galanos!
Hajde. Hajde, Galanos!
Hajde. Hajde.
Isplovio sam predaleko, ribo.
Nije dobro za tebe, niti za mene.
Izvini, ribo.
Još mi je uvek ostala polovina.
Možda ću imati toliko sreće da donesem barem toliki deo od nje.
Trebao bih imati nešto sreće.
Ne.
Ne, upropastio si svoju sreću kada si isplovio toliko daleko.
Ne budi smešan.
Ostani budan i veslaj.
Možda još uvek imaš nešto sreće.
Voleo bih da kupim malo
ukoliko postoji mesto gde se prodaje.
Čime bih je kupio?
Izgubljenim harpunom? Slomljenim nožem?
S dve loše ruke?
Mogao bih.
Pokušao si je kupiti s 84 dana
na moru.
Umalo da ti je prodaju.
Ne smem misliti o besmislicama.
Sreća je nešto što dolazi u mnogo oblika.
Ko je može prepoznati?
Želeo bih da mogu videti svetla Havane.
Želim previše stvari.
Ali ovo je ono što želim sada.
Video je odsjaj svetlosti grada oko 10 sati naveče
Sada je već bio slomljen i ukočen
i njegove rane, kao i svi prenapregnuti delovi tela su ga boleli
Nije više mogao da priča s ribom, jer je riba bila previše uništena.
Onda mu nešto padne na pamet.
Polu-ribo.
Ribo bivša.
Izvini što am isplovio predaleko.
Uništio sam nas oboje.
Ali ubili smo mnogo ajkula, ti i ja,
i ranili još više.
Koliko si ih ti ikad ubila, stara ribo?
Nemaš tu sablju badava.
"Šta ćeš uraditi sada ukoliko dođu po noći" mislio je.
Šta ću uraditi ukoliko dođu po noći?
Boriću se s njima.
Boriću se dok ne umrem.
"Oh, ali nadam se da neću morati ponovo da se botim" mislio je.
"Toliko se nadam da neću morati ponovo da se borim. "
Ali borio se ponovo. Ovoga puta znao je da je borba beskorisna.
Hajde.
Hajde!
Hajde.
Hajde, Galanos!
Hajde, Galanos! Hajde.
Znao je da je pobeđen sada, konačno i bez oporavka.
Izvini, ribo.
Osetio je da je ušao u struju
i mogao je videti svetla na plaži kolonija duž obale.
Znao je gde je sada, bilo je lako doći do kuće.
"Vetar nam je svakako prijatelj" pomislio je.
Onda je dodao "Ponekad. "
"I veliko mora sa našim prijateljima i neprijateljima i krevet.
Krevet je moj prijatelj, samo krevet.
Krevet će biti super stvar. "
Lako je kada si pobeđen.
Šta te je pobedilo?
Ništa. Samo sam isplovio daleko.
Čovek nije napravljen za poraz.
Čovek može biti uništen, ali ne poražen.
Tiho je u luci.
Uplovio je do uske kamene obale pod stenom.
Nije bilo nikoga da mu pomogne.
Otkačio je jarbol, smotao jedro.
prebacio ga na leđa, i krenuo da se penje.
Tek tada je upoznao jačinu svog umora.
Morao je da sedne pet puta dok nije došao do kolibe.
Ujutru je tako jako duvalo
da brodovi nisu isplovljavali.
Dečak je spavo do kasno i onda je došao do starčeve kolibe,
kao što je činio svakog jutra dok je starac bio odsutan.
Starac je spavao, a dečak je video da diše.
Onda je video starčeve ruke, i počeo je da plače.
Izašao je da donese kafu, plakao je ceo put.
Mnogi ribari se okupiše oko čamca gledajući šta je pored njega.
Jedan je stajao u vodi, zavrnutih pantalona, mereći skelet
spremajući se da odseče glavu i preaje.
Dečak nije išao dole.
Učinio je to ranije.
Martine.
Lonče kafe sa dosta mleka i šećera.
Kakva je to riba bila.
Nikada ne beše takve ribe.
One tvoje od juče bejahu dobre..
Nisu bitne moje ribe.
Da li želi nešto popiti?
Ne. Ukoliko zaželi, vratiću se.
Reci mu koliko mi je žao.
Hvala.
Doneću kafu.
Pobediše me, Manolino. Zaista su me pobedile.
Nije te ona pobedila, nije riba.
Mnogo si patio?
Sada ćemo ponovo pecati zajedno.
Ne, ne.
Nisam više srećan.
Prokleta sreća bila. Poneću ja sreću sa sobom.
- Šta će tvoj otac reći? - Nije me briga šta će reći.
Pa...
Moraćemo nabaviti ubojirto koplje i držati ga na brodu non stop.
Mora biti veoma oštro,
ali nežareno jer će se slomiti, kao moj nož.
Nabaviću drugi nož.
Koliko će dana ovaj vetar duvati?
Oh, možda tri. Možda više.
Sve ću pripremiti.
Ti zaceli svoje ruke, starče.
Biće on e dobro za par dana.
Znam kako da brinem o njima.
Noćas sam ispljunuo nešto čudno.
Osetio sam kao da su mi pluća polomljena.
I to zaleči.
Pij svoju kafu. Doneću ti nešto da jedeš.
I... i donesi mi novine koje sam propustio dok nisam bio tu.
Hoću.
Tog podneva bila je zabava turista iz Havane u kafeu.
Jedna od njih je pogledala dole i između praznih pivskih flaša
i mrtvih barakuda, videla je dugačku kičmu velike ribe,
koja je sad bila samo otpad, koji čeka da ga plima odnese
"Šta je to?" ptala je konobara
"Tiburon" odgovori joj. "Ajkula. "
Pokušao je da objasni šta se desilo sa sabljarkom.
"Nisam znala sa imaju tako lepo oblikovane repove" reče ona.
"Nisam ni ja" reče njen muški sagovornik.
Uz put, u svojoj kolibi starac je ponovo spavao.
Ležao je licem na jastuku i dečak je sedeo pored njega, gledajući ga.
Starac je sanjao o lavovima.